Praėjusioje NEŽINOMI ŽMONĖS serijoje.
Tiesą sakant, nežinau kas jūs žmonės tokie esat.
Nagi, žmogau, nepalik manęs tiesiog taip.
Mūsų svečiai organizuoja linčo vakarėlį.
Mes mirsime. Nesustok bėgęs!
Dženet. Aš ją pažinojau?
Netgi labai gerai.
Tu tikrai visą tai darai dėl Megan,
ar dar tebemyli savo buvusią žmoną?
Ne! Džo!
Vienintelis būdas ištrūkti, tai būdas viską išgyventi.
Siųnčiu į miestelį jus.
- Tai keista. - Labai keista.
Kas tai per vieta?
Mažas JAV miestelis.
Vidury niekur?
Pietų Amerikoje?
Šanchajaus restoranas?
Tai įmanoma?
Ei?!
Kas nors yra?
Dženet.
Taigi atsimeni mane?
Taip.
Dar ką nors atsimeni?
Dėja, taip.
Aš net nežinau... Mums... Mums nereikia apie tai kalbėti.
Kada nors teks.
Bet ne dabar.
Klausyk, tu pavojuje, Dženet.
Taip, ir aš prie to jau pradedu priprasti.
Ne kažkas yra negerai, ir aš visus jus įvėliau į pavojų.
- Kaip tai? - Tiksliai nežinau.
Bet jie... Jie imsis priemonių... Rimtų priemonių.
- Džo, palauk. - Turime įspėti kitus.
Ne. Džo!
Kaip sekasi, Džo?
Jums, žmonės, visiems reikia manęs paklausyti.
Ne. Tiesą sakant, nereikia.
O tau, tai reikia būti dėmesingam ir stebėti mus.
Tam nėra laiko. Jūs visi esate pavojuje.
Džo, atleisk, kad tai sakau, bet tokios kalbos jau tampa nuobodžios.
- Tiesiog paklausykit jo. - Dženet užteks žaisti su juo.
Labas rytas, ponios ir ponai.
- Kaip jums patinka viešbutis? - Kas tu toks po velnių?
Liamas Ulrihas, naujas viešbučio vadybininkas,
jūsų paslaugoms.
Jeigu atleisite man, vadovybės įsakytas
dabar turiu užtverti laiptus vedančius ant stogo.
Patys žinote - atsakomybė.
Labai gera ir vėl pasimatyti, Džozefai.
Praėjo nemažai laiko.
Tu jį pažįsti?
Taip.
Bet aš maniau, kad jis miręs.
Miręs? Kodėl?
Nes aš jį nužudžiau.
NEŽINOMI ŽMONĖS PIRMOJO SEZONO DEŠIMTA SERIJA [TAPATYBĖ]
Bijau, kad turiu blogą žinią.
Laukiu nesulaukiu jos išgirsti.
Dėl paskutinių metu vykusių įvykių...
Ir manau, kad apie juos priminti jums nėra būtina...
Vadovybė nusprendė, kad būtina atlikti kelis...
Pakeitimus miestelyje.
- Pakeitimus? - Ką tai turėtų reikšti?
- Bijau, kad nesu įgaliotas jums apie tai pasakoti. - Nejaugi?
Jūs valysite miestą, Liamai?
Valysite miestą? Tai gerai neskamba.
Matai, ką padarei, Džozefai?
Bereikalo privertei savo draugą jaudintis.
Užtikrinu, kad jums nėra ko rūpintis,
visiškai dėl nieko.
Kaip ir kalbėjau, dėl šių pakeitimų,
jūs būsite uždaryti mieste,
trumpą laiko tarpą.
Ir bijau, kad teks įjungti šiuos apsaugos skydus.
Žinoma, tai dėl jūsų saugumo.
Kaip atsiprašymą,
už šį jums sukeltą nepatogumą,
vadovybė kiekvienam jūsų skirė dovaną,
kurią galite rasti savo kambaryje.
Kambarių aptarnavimu galėsite miegautis visas ateinančias 24 dienos valandas.
Meniu rasite prie lovos.
Jeigu aš jums nors kuo nors būsiu reikalingas,
nesidrovėkite manęs pakviesti.
Iš kur tu pažįsti šį vaikiną, Džo?
Ir kodėl tu manei, kad jis miręs?
Nes aš jam į krūtinę šoviau tris kartus.
Ir palydėjau jį į paskutinę kelionę.
Paskutinę kelionę? Tai reiškia tu buvai...
Kunigas. Taip.
Jėzuitas, tiesą sakant.
Tai daug paaiškina.
Bet nepaaiškina kodėl tu į jį šovei. Tėve Džo.
Man buvo tas pats kas ir Dženet.
Ištraukiau, tai ką traukėte ir jūs visi.
Ten buvo parašyta, "Nužudyk savo kaimyną ir būsi laisvas."
Pasielgiau kitaip nei Dženet, ir nužudžiau jį.
Taigi testo neišlaikei.
Čia nėra jokio išlaikei ar neišlaikei,
čia yra tik rezultatai.
Maniau, kad tai supratote jau senai.
Yra daug dalykų kurių mes nesuprantame, Džo.
Ir tikrai daug dalykų
kurių mes nesuprantame apie tave.
Kai sakei, kad jie valys miestą, ką turėjai omeny?
Reikalai pakrypo ne ta linkme,
jie jaučia, kad scenarijus žlugo...
Todėl jie baigs ciklą.
Tai ką, jie sugrąžins mus atgal į mūsų gyvenimus, ar ką?
Ištrins mūsų prisiminimus?
Ne. Jie to nedaro.
Tai kas tada?
Jie baigs su mumis.
Bijau, kad gali būti ir taip.
Ką po galais jie čia daro?
Ką po galais mes čia darome?
Atsimeni ką Andžela sakė? Miestelis ir yra programa.
Andžela - beprotė.
Maišai su kūnais.
Antonai.
"Klasės prezidentui."
"S.E.C tyrimas..."
"Kaltinimai korupcija..."
"Pagrindinis įtariamas generalinis direktorius Čarlis Morsas."
"Jo mistinis dingimas
sutampa su pateiktų kaltinimų dieną
dėl turto grobstymo."
"Daugiau - 14 puslapyje."
14 puslapis?!
Kur tas 14 puslapis?!
Negali būti.
Tu tuo nepatikėsi.
Šie storžieviai davė man vieną, kronikų skyriaus laikraščio, puslapį.
Vieną puslapį!
Kol kas tai,
didžiausias kankinimas kurį man yra tekę kęsti.
Idiotai.
"Jie jį vadino treneriu" Mirė Vietinė Ikona
- Ką tu ten turi? - Nieko, aišku? Palik mane ramybėje.
Tai ne tavo reikalas.
Tai futbolo kamuolys?
Taip.
Jie davė tau futbolo kamuolį?
- Taip. - Na, tai linksma.
Taip.
Žinai, kai aš buvau mažas,
vaikai mėgo mane vadinti "kiauliašikniu".
Nejaugi?
Viskas ką aš dariau, tai žiūrėjau televizorių ir valgiau.
Mano tėvai nebežinojo ką daryti.
Kai atėjo mano tryliktasis gimtadienis,
tėtis paskelbė, kad aš žaisiu futbolą.
Futbolą.
Gali tuo patikėti?
Sunkiausia dalis buvo treneris Trampas.
Žmogus, padaręs mano gyvenimą gyvu pragaru.
Bėgiojimas. Stumdimasis.
Du kartus per dieną, rugpjūčio karštyje...
Noriu pasakyti, kad buvo laikas, kai maniau, kad mirsiu.
Bet nemirei.
Vidurinėje, aš žaidžiau saugo pozicijoje.
Daužiausi galvomis, purvuose.
Taigi, per paskutiniuosius mokslo metus,
mes dalyvavome čempionato pirmenybėse.
Buvo likę apie 45 sekundes.
Atsilikinėjome trimis, o iki linijos 7 jardai.
Surėmėm nugaras.
Viskas buvo beveik puiku... Kol kamuolys neišlėkė į orą.
Jis sukinėjos ore, ir atskrido tiesiai man į rankas.
Visi šoko ant manęs, griebė mane,
bet aš nubėgau iki galo ir išgirdau lūžį.
Lūžo mano kelio kaulas.
Bet man buvo nesvarbu. Aš net nejutau.
Paskui, persirengimo kambaryje,
komanda man kaip dovaną, įteikė tų rungtynių kamuolį.
Bilis "kiauliašiknis" Blekamas gavo rungtynių kamuolį.
O, žmogau, maniau kad pamečiau jį.
Dabar jis čia...
Kartu su trenerio Trampo nekrologu.
Atrodo nebloga istorija.
Taip, na, tai...
Tai senai buvo.
Gal visgi esi vertas daugiau negu spurgos skylės, Bili.
Ponia Vinston.
Pamaniau, kad norėtum atgauti savo bibliją.
Norėjai priminti kas buvau?
Priminti kas esi.
Turbūt esi nustebęs, matydamas mane.
Tiesą sakant... Džiaugiuosi matydamas tave.
Džiaugiuosi matydamas tave gyva.
Tikrai? Na, tai mane stebina.
Spėju, jie pasiuntė tavo, kad neišeičiau iš rikiuotės.
Viskas sukasi ne tik aplink tave, Džozefai.
Aš čia dėl Dženet Kuper.
Dženet?
Direkotorė ja labai domisi.
Atrodo, kad jau nebesi jos mielasis berniukas.
Niekada ir nenorėjau juo būti. Niekada nieko neprašiau.
Bet štai, tu sėdi čia.
Dėl aiškumo, buvau čia atsiųstas
įsukti Dženet į procesą esantį čia.
Tau negalima į tai kištis.
Na, mes dar pažiūrėsime.
Jeigu tu kišiesi, aš net nesudvejosiu
paleisti kulką tau tarp akių, Džozefai.
Nė sekundėlei.
Aš nebesu tas žmogus, kuris kartu su tavimi buvo pirmame lygyje.
Aš irgi Liamai... Nė per nago juodimą.
Taigi, tu kunigas?
Jau nebe.
Bandau, bet neišeina, tavęs iki galo perprasti, Džo.
Patikėk manimi, man ne ką lengviau.
Tai, kaip tu čia tada atsiradai?
Jie pagrobė mane, taip kaip tave.
Įsiveržė, kai daviau komuniją,
jeigu gali tuo patikėti.
Bet aš jau senai buvau pasiklydęs...
Nebegalėjau daugiau gyventi tavęs įžadus.
Buvau...
Buvau susiruošęs pasitraukti.
Taigi, dėl įžadų... Nori pasakyti, celibato?
Celibato... Linksmai skamba.
Visada, maniau, kad tai bus sunkiausia dalis.
Ne. Dėl nuolankumo.
Suprantu tave.
Taigi tu esi davęs celibato įžadus?
Taip.
Oho.
Aš... Aš noriu pasakyti...
Niekada nesi mylėjęsis?
Labai senai - ne.
Džo, net nežinau kaip pratęsti pokalbį...
Atleiskite dėl įsiterpimo.
Kambarių aptarnavimas.
Aš nieko neužsisakiau.
Sugalvojau tai padaryti pats, Džozefai.
Atsimeni kaip mėgai virtuvę
šaly kurioje gyvenai - San Nikasijuje...
Karnitos...
Tokie patys skanūs, kokius darė ši jauna prekiautoja.
Koks buvo jos vardas?
Gabriela, ką?
- Atleiskite man. - Dženet.
- Dieve, mano Džo.
Nors kada nors gali sakyti visą tiesą?
- Šunsnukis. - Tik bandau pasitarnauti, Džozefai.
Ką po velnių jie dabar daro?
Nieko gero.
Jų čia visur pilna.
Matau.
Kokia ironija.
Kas?
Užaugau tokiame miestelyje, koks ir yra šis... Pembertone, Montanoje.
Net nesuomojau, kad tu esi mažo miestelio mergina.
Todėl, kad aš dariau viską kas įmanoma,
kat tik atsikratyčiau tokios praeities.
O dabar aš mirsiu
miestelyje kuris lygiai toks pats, kokiame aš gimiau.
Paklausyk manęs.
Aš neleisiu tau mirti.
Visą gyvenymą, pakliūnų į bėdas.
Kažkaip, žingsnis po žingsnio,
sugebu nuo jų pabėgti.
Todėl klausyk manęs.
Mes ištrūksime iš čia - gyvi.
Aišku?
Labas vakar, pone Blekamai.
Sveikas.
O, žmogau!
Mėsa, su keptom bulvėm.
Tikiuosi neperkeptos.
Kuo daugiau kraujo, tuo skaniau.
Skanaus.
Ir be to, ačiū jums už prisiminimą,
už futbolo kamuolį ir trenerio kronologą.
Man labai patiko.
Sprendžiat iš straipsnio, treneris Trampas buvo įkvėpiantis žmogus.
Na, man tai jau tikrai.
O, žmogau.
Skanaus, pone.
Ar tai...
Nėra paskutinė vakarienė, ar panašiai.
Jokiu būdu.
Vadovybė jumyse
įžvelgia didelį potencialą, pone Blekamai.
Taip kaip treneris Trampas įžvelgė.
Gerai, na, jeigu taip sakote.
Bet, žinote, aš...
O, Dieve.
Tai pats skaniausias kepsnys kokį aš esu valgęs.
Pasakysiu tai šefui. Jis bus pamalonintas.
Dar vienas dalykas.
Taip, pone.
Čarlis Morsas?
Jis negavo viso savo laikraščio.
Aš net nežinojau.
Na, jeigu tik turėsite galimybę
rasti likusią laikraščio dalį, manau jis tai įvertins.
Pradėsiu likusios dalies tuoj pat ieškoti.
Ir dėkui, kad man pasakėte.
Nėra už ką.
Užeikite.
Dovana nuo vadovybės.
Gražus šalikas, Moira.
Tikrai? Jis tau patinka?
Labai.
Įdomu tai, kad jie žinojo
jog šis šalikas, man labai daug reiškia.
- Aš nuo jų irgi kai ką gavau. - Ką?
Mano mama mėgo mane "auklėti" su šituo beveik kiekvieną dieną.
"Tai dėl tavo gerumo," sakydavo ji.
"Išmušiu iš tavęs velnią."
Kai ji paėmė jį paskutinį kartą man buvo keturiolika.
Išplėšiau jį iš jos rankų
ir pradėjau mušti ją su juo...
Net skaičių pamečiau.
Pabėgau, pasiėmęs jį.
Įmečiau jį į upę. Ir daugiau niekada negrįžau namo.
- Kvietėte, pone? - Taip.
Noriu, kad tu su savi bosais žinotum,
kad su savo nesąmonėm manęs nepapirksite.
Vadovybė, paprasčiausiai pamanė, kad jums patiks sužinoti
kaip sekasi Antonui.
Dėl to, kad jo šalia manęs nėra?
Kaip tik priešingai.
Antonui viskas gerai, priminkite, kad visgi jis jūsų sūnus.
Širdyje žinote, kad aš sakau tiesą...
Teresa.
Kaip tu mane pavadinai?
Teresa. Teresa Randolf... Tai jūsų vardas.
Nesijaudinkite, pone Randolf.
Jūsų paslaptis, su manimi yra saugi.
Kitiems nebūtina žinoti,
kad Erika yra jūsų kameros draugės vardas.
Tiesiog... Stok, jeigu...
Jeigu žinai, kas tau geriausia.
Pagalvokit apie viską.
Prieš keletą savaičių, jūs gulejote ant stalo,
laukdama mirtinos injekcijos.
Jūs buvote mirusi.
Ir dabar jūs esate gyva.
Bet ne laisva.
Bet gyva.
Viena gyvybė baigiasi, prasideda kita.
Ei!
Tūkstantis atsiprašymų, pone Morsai.
Ponas Blekamas pasakė man,
kad negavote likusio savo laikraščio dalies.
Taip.
Taip, teisingai.
Blekamas jums pasakė?
Taip, pone.
Jis reikalavo, kad duočiau jums likusią dalį.
Puiku.
Ten buvo straipsnis...
Kaltinantis mane pinigų grobstymų.
Esu įsitikinęs, kad tai didelis nesusipratimas.
O, jie senai jau bando man įkasti.
Nes išpradžių kompanija priklausė Šarlotės tėvui?
Vedžiau Šarlotę, nes ją mylėjau.
Žinoma.
Ir dirbau tam seniui kiekvieną dieną...
Per savaitgalius ir atostogas.
Suknistą jo verslą padidinau keturis kartus.
Mes taip išaugome rinkoje, kad tas senis net neįsivaizdavo.
- O kurgi dėkingumas...? - Taip.
Būtent.
Atleiskite mane.
Taip, taip, taip, taip.
"S.E.C šaltinis praėjusią savaitę..."
"Pranešė..."
"Jog patvirtintas...
"Galutiniai išsamaus tyrymo rezultatai."
"S.E.C. tyrėjai..."
"Negalėjo susieti Čarlio Morso,
su pinigų grobstymu."
Aš nekaltas.
Tyrėjai ištyrė visus užrašus,
visus išrašytus čekius, visus jūsų elektroninius laiškus,
ištyrė kiekvieną pervedimą, kurį sugebėjo rasti.
"Sugebėjo rasti"?
Šifravimo technologijos auga neįsivaizduoajamai sparčiai
kiekvieną dieną.
Būtumėte nustulbęs kaip talentingas apsaugos konsultantas
gali pradanginti duomenis per 6.3 valandos.
Ačiū.
Prašau, pasakyti man, jeigu aš jums dar būsiu reikalingas.
Taip. Būtinai, taip.
Galėtumėte padėkoti ponui Blekamui už mane?
Žinoma, pone. Labos nakties.
Ką jūs čia darote?
Vadovybė tai mėgsta vadinti "geraširdiškumo rodymu".
Ypatingas aptarnavimas...
Mūsų ypatingiems svečiams.
Kodėl?
O jums nepatinka?
Ne, nepatinka.
Tiesą sakant...
Prašau sustokite!
Kaip matote, Dženet,
vadovybė stebėjo jus kurį tai laiką.
Jie visada tikėjo jumis,
kai net jūs pati savimi netikėjote.
Dar ko nors prireiks?
Ne.
Aš... Aš... Ne.
Puiku, pone.
Mes pasiruošę vykdyti.
Visi mūsų svečiai užmigdyti,
o alfa būrys pasiruošęs.
Puiku.
Noriu, kad viskas įvyktų kaip galima švariau, Liamai,
noriu kad viskas būtų įvykdyta kaip įmanoma profesionaliau.
Žinoma. Iki ryto viskas bus baigta.
Norėčiau, kad būtų kitas būdas.
Nekenčiu, kai tenka imtis šalutinių priemonių.
Suprantu ponia direktoria.
Viskas bus greita... Ir neskausminga.
Pasimatysime.
Markai, ne.
Atleisk Ket, aš privalau.
Velnias.
Dieve mano.
Taip.
Vyras... Apie keturiasdešimties.
Moteris. Netolie trisdešimties.
Ne, tai... Tai ne Dženet.
Jeigu tu bent nutuoktum
kokie planai tau suplanuoti, Dženet Kuper.
Jeigu tu bent nutuoktum...
Čia yra dar viena moteris.
Jai apie keturiasdešimt.
Markai pažiūrėk į tai.
- Pažiūrėk į dešinę ranką. - Kur jos dešinys nykštys?
Jis nupjautas.
Nėra ir jo nykščio.
O, Dieve.
Ne!
Paleisk jį!
- Stefanai. - Kaip tu čia atsidūrei? - Pasekiau juoduosius džipus.
- Bet kaip tu atsidūrei San Nikasijuje? - Sekiau ir jus.
Mes čia dėl tos pačios priežasties...
Norime išsiaiškinti tiesą.
Viktorijos čia nėra.
Taip, na, Dženet irgi nėra.
Šie visi lavonai neturi nykščių...
Kaip siaubo filme.
Taip, dėl nykščių...
Kam jiems reikalingi nykščiai?
Ne jiems reikalingi. Man.
Tu nupjovei jiems nykščius?
Taip.
Eina sau!
Kaip šie kūnai kitaip bus identifikuoti,
įstaiguose kurios yra tukstančius myliu nuo čia?
- Genialu. - Ačiū. Stengiuosi.
- Užeikite. - Sveikas, Čarli!
Sveikas, Bili.
Žiūrėjai per langą?
O, taip.
Nuostabus rytas.
Mačiau.
Tiesą sakant, bėgiojau lauke.
Nusprendžiau, kad reikia pasistengti atsikratyti šito,
galbūt susigrąžinti formą.
- Kvailai skamba, ką? - Ne, ne, visai ne.
Tiesą sakant, ryto ryte prisijungsiu prie tavęs.
Tikrai? O kaip tavo koja?
Žinai, tai ir yra keisčiausias dalykas Bili.
Atsikėliau šįryt. Ir jaučiuosi dešimt kartų geriau.
Net nežinau kodėl.
Žinai ką? Šį rytą tai pat atsikėliau geriau jausdamasis.
- Įdomu kodėl. - Papusryčiausi kartu?
- Mielai. - Gerai.
Mielai.
Kur ji?
Kaip suprantu tu apie Dženet?
Liamai...
Kur ji?
Ką jūs su ja padarėt?
Niekada nenustoji manęs linksminęs, Džozefai.
Visada žaidi gerąjį didvyrį.
Ir visada susimauni.
Kaip ir su Gabriela, savo karnito mergina.
Neturiu laiko klausytis tavo nesąmonių.
Kur yra Dženet?
Manau, ji nuėjo pusryčiauti,
kartu su kitais.
Manau galiu suvalgyti bet ką.
- Valgysi visą omarą? - Taip, po velnių!
Galime pasikalbėti?
Nemanau, kad turime apie ką kalbėti, Dženet.
Atsiprašau, kad trenkiau tau. Nenorėjau.
Tikrai? Atrodė kitaip.
Tai buvo klaida.
Ne, tikra klaida
buvo pasirinkti Džo, o ne mus.
Taip.
Pradedu suprasti, kokią klaidą padariau,
taigi, galiu prisėsti?
Taip. Spėju, nieko baisaus nenutiks.
Taigi tau viskas gerai?
Man viskas gerai, Džo.
Ir aš kalbu su Erika.
Aš... Aš tik norėjau įsitikinti...
Tu nesupranti užuominų, Džo?
Ji nenori su tavimi kalbėti.
Ką Ulrichas tau pasakė?
Jis man nieko nepasakė.
Nieko, ko tu nebuvai sakęs.
Galėčiau parašyti dvėjų pėdų storio knygą
apie tai ko tu man nesakai.
Amen.
- Aš bandžiau tau pasakyti... - Nustok gerai?
Aš noriu tavimi pasitikėti,
bet tu nebesi savimi.
Ką? Kuo aš tada esu?
Vienu iš jų.
Ir nesvarbu kaip tu besistengtum, jie vistiek tave pasiglemžė amžiams.
Jie pasiglemžė mus visus, Dženet... Visus iki vieno.
Kalbėk už save, Džo!
Ir jeigu neprieštarauji,
Erika ir aš norėtume savo pusryčius užbaigti gražiai.
Eime!
Durys!
Pirmyn, pirmyn. Pirmyn!
Šis šalikas priklausė mano mamai.
Ji mėgo su juo kiekvieną sekmadienį eiti į bažnyčią.
Jis tik sakydavo man, kaip ji gražiai atrodo.
Ji buvo graži... Mano mama.
Mano tėtis buvo bažnyčios pastorius,
ir jis mėgdavo sakyti, kad ji yra
pati gražiausia moteris Ohajuje.
Ir jis didžiavosi tai sakydamas.
Jam tai buvo svarbu.
Aš visada norėjau, kad jis tą patį jaustų man.
Taigi...
Kai jis pradėjo ateidinėti į mano kambary naktimis,
išpradžių mėgavausi jo dėmesiu.
Vieną naktį...
Pamačiau, kad mama viską stebi tarpdury.
Ji nieko nedarė.
Tiesiog stovėjo.
Uždusinau juos abu, kai jie miegojo.
Aš tai padariau...
Panaudojau šį šaliką.
Tą patį šaliką.
Dabar jis atsiranda mano kambaryje.
O tavajame atsiranda tavo mamos dižas.
Kodėl?
Ką jie mums bando pasakyti?
Mums daugiau nereikia bėgti, Moira.
Nuo savo praeities...
Nuo pačių savęs...
Nuo to kas laukia ateity...
Galbūt.
Lėčiau. Netoli yra mano mašina.
Jie lipa mums ant šiknų!
Ket, atiduok tai tinkamoms institucijoms.
Stok!
Dabar! Stok!
Rankas į viršų! Į virų!
Sveiki, vaikinai. Kokios problemos?
Atleisk, Dženet.
Taip, pone Ulrichai?
Jums skambina.
Tai pokštas?
Visai ne.
Galite naudotis mūsų viešbučio telefonu, kada panorėjus.
Ar norėtumėte, kad jis būtų atneštas į jūsų kambarį?
Tiks ir čia.
Būsiu savo kabinete,
jeigu reikės mano pagalbos.
Klausau?
Dženet?
Mama?
Dieve mano. Tu gyva!
Kur tu esi?!
Nežinau. Mane pagrobė.
Man... Man skambinti į policiją? Ar į FTB?
Taip. Taip. Skambink ir ten ir ten.
Megan su tavimi? Ar jai viskas gerai?
Taip. Jai viskas gerai.
Jis sveika ir saugi.
O kaip tu?
Ar jie tave sužeidė, mažute? Ką?
Ne. Man... Man viskas gerai.
Mano brangiausioji yra gyva!
Aš tokia laiminga.
Nejaugi?
Aš tavęs taip pasiilgau...
Buvau pasiilgusi dar prieš tau dingstant.
Padariau siaubingų dalykų,
dalykų kurių tu nenusipelnei.
Aš labai apgailestauju.
Maniau, kad praradau tave amžiams, dukra.
Aš tave myliu, Dženet. Taip tave myliu...
Mama?
Dženet?
Aš taip pat tave myliu.
Kaip praėjo pokalbis?
Pakankamai gerai.
Bet greičiausiai tai buvo net ne mano mama.
Užtikrinu jus, kad šis pokalbis buvo visiškai autentiškas.
Ką, po tiek metų,
mano mama staiga prisiimą visą kaltę
ir pasako, kad mane myli?
Kam jai to reikia?
Galbūt dėl to, kad dabar esate visai kitas žmogus...
Jai.
Taigi, jūs klausėte pokalbio.
Na, deja mane vadovybė yra instruktavusi
stebėti kiekvieną mūsų svečių pokalbį,
bet privalau jums pasakyti...
Aš buvau sujaudintas.
- Sujaudintas? - Taip.
Tai maža mergaitė, lindėjusi spintoje,
apkabinusi savo žaislą, ir laukianti išgelbėjimo,
atrodo galiausiai santykiuose su mama atrodo pusiausvyrą.
Kaip mano kodėl?
Nežinau.
Atleiskite, kad sakau tai...
Bet manau, kad žinote.
Jeigu dar kuom nors galėsiu padėti,
drąsiai kvieskite.
Aš visada jūsų paslaugoms, Dženet.
Visada.
Kalbėk su manimi, Liamai.
Atrodo viskas vyksta pagal protokolą.
- Nejaugi? - Atrodo taip. Taip tikrai.
Ji jums krito į akį.
Ne.
Prašau, brangusis. Aš tuo užsiimu jau labai ilgą laiką.
Užtikrinu jus ponia direktoria,
kad mano požiūris į Dženet Kuper,
toks pat kaip ir į kitus svečius.
Ir į Džo Takerį?
Apie tai nėra ką pasakyti.
Džozefas kaip visada užsiima savęs naikinimu.
Šiek tiek liūdna.
Leiskite priminti,
kad jis toks pat svarbu komponentas,
kaip ir visi kiti dalyviai.
Jeigu tiesą sakyti, man atsibodo jums kartoti
kad į šią procedūrą asmeninių jausmų įtraukti negalima.
Užtikrinu jus, kad
noriu užbaigti šį ciklą
su teigiamais rezultatais...
Visiems dalyviams.
Tada palieku jus tvarkytis, Liamai.
Tekstą vertė: maškėbmw Tekstą redagavo: Jo2kas www.BT-Geras.COM